Довголіття: у чому іспанський секрет?
Очікувана тривалість життя в Іспанії 2050-го — 85,5 року. А п’ють і палять там більше, ніж у середньому по ЄС. І «бавляться» кокаїном…
![На думку експертів, доступна для всіх і безкоштовна система охорони здоров’я Іспанії допомагає людям жити довше, ніж в інших країнах Європи. Фото theguardian.com](https://wz.lviv.ua/img/360x200/8/spain-9c0e66ed.jpg)
Інститут показників і оцінки здоров’я Університету Вашингтона оприлюднив прогнози щодо очікуваної тривалості життя 2050-го — у різних країнах. Посилаючись на ці цифри, міжнародне видання The Economist у матеріалі під заголовком Growing old together («Старіючи разом») звернуло увагу на феномен Південної Європи, зокрема Іспанії, Італії і Португалії. Поряд із традиційними, дуже багатими країнами-довгожителями з Північної Європи й Східної Азії, ці «відносно бідніші» середземноморські країни, за прогнозами Університету Вашингтона, 2050 року теж будуть у світовій топ-20, де люди житимуть найдовше. У чому ж полягає іспанський секрет?
«Серед 20 країн, жителі яких у середині століття доживатимуть до глибокої старості, є такі багаті, як Швейцарія і Сінгапур, — пише, зокрема, The Economist. — Східну Азію також представляють Південна Корея та Японія, давні лідери довголіття. Але у цій топ-20 є й відносно бідніші країни, що також можуть похвалитися довголіттям своїх жителів. Це географічні сусіди — Іспанія, Італія, Франція і Португалія.
Найстарішою людиною світу, яка зараз живе, є іспанка Марія Браньяс Морера (117 років), що змінила на цьому «посту» француженку. Здоров’я й тривале життя йдуть, що не дивно, нога в ногу з ВВП (валовим внутрішнім продуктом) на душу населення. Чому ж Південна Європа розбиває звичну залежність між багатством і здоров’ям? 2050-го середня тривалість життя в Іспанії (85,5 року), буде більшою, ніж у Данії (83,5 року).
Багато хто вказує на користь так званої середземноморської дієти. Це, зокрема, риба, цілозернові продукти, нежирний сир, свіжі фрукти та овочі, оливкова олія. Однак критики зазначають, що раціон харчування у різних країнах Середземномор’я, наприклад, у Португалії і Греції, суттєво відрізняється. Крім того, дослідники виявили, що сучасні середземноморці «своєї» дієти не дотримуються. Площі в Іспанії заповнені людьми, які їдять смажену рибу й солоний хамон, запиваючи усе це пивом, причому в такий час доби, який дехто може вважати непристойним. Іспанці п’ють алкоголь і палять трохи більше, ніж у середньому по Європі, а крім того, є одними з найбільших у Старому світі споживачів кокаїну.
Ден Бюттнер, який написав кілька книг про регіони, в яких живуть довго, зазначає: аби зрозуміти, чому і як люди старіють, треба придивитися до їхніх звичок — але не теперішніх, а бодай пів століття тому, коли люди їли «селянську» їжу, в якій переважали зернові, боби і коренеплоди.
Недавнє дослідження «блакитної зони» (так називають райони, де багато довгожителів) на італійській Сардинії показало, що тамтешній раціон містить «їжу голоду», зокрема хліб із жолудів і глини та сир із личинками комах. Найпомітнішим рибним продуктом була на Сардинії солона й сушена ікра кефалі. Пастухи, що жили у глибині острова, свіжу рибу їли зрідка. Нині раціони довгожителів усе частіше містять сучасну оброблену їжу, зазначає Бюттнер, але «культурна інерція» зберігає їхнє здоров’я.
Це «пастуше» минуле пов’язане також з іншим чинником довголіття — рухом. Згідно з дослідженням 2017 року, за кількістю кроків, які роблять щодня, у Західній Європі лідирують іспанці - у середньому 5936 кроків на день. (Відповідні цифри з Італії, Франції і Португалії є меншими).
Дослідження щодо «нерівності в активності» засвідчило: у країнах, де мало пішоходів, але багато любителів посидіти на канапі, як-от у США чи Саудівській Аравії, людей з ожирінням найбільше. А от у країнах, де люди у щоденному житті рухаються більше, як-от у Іспанії, людей з ожирінням менше. Це, очевидно, знижує смертність від хвороб, пов’язаних з ожирінням.
Чому іспанці так багато рухаються? Великі міста й навіть маленькі містечка Іспанії густонаселені. Але як виїжджаєте за межі міста, то часто опиняєтеся в порожній сільській місцевості. Ані традиції, ані законодавство не сприяють появі розгалужених передмість, тому, хоч землі не бракує, іспанці живуть буквально одне в одного на голові. Зате всюди можна дістатися пішки… Париж та інші агломерації, які прагнуть створити «15-хвилинні міста», де більшість із необхідного розташоване в радіусі пішої прогулянки, можуть багато чого навчитися в Іспанії.
Утім, акценти на раціоні й фізичній активності не враховують ще одну складову іспанського «пазлу». Придатність Іспанії до пішого способу життя сприяє суспільним контактам. Іспанські міста збудовані довкола площ, де друзі, родичі й колеги сидять, їдять, п’ють і розмовляють. Виявляється, це корисно, навіть якщо при цьому ви опівдні цмулите вермут і гризете чипси.
Згідно з нещодавнім опитуванням Gallup і Meta, 76% іспанців кажуть, що «сильно» або «достатньо» відчувають соціальну підтримку. Це вище середнього показника по різних країнах (хоча й не перше місце). Глава Gallup Джон Кліфтон каже, водночас його дослідження демонструє, що іспанці досить нещасливі й нереалізовані на роботі. Кліфтон іронізує: мовляв, заголовок про Іспанію у газеті El Paіs «Найкраща країна для життя і найгірша для роботи» більш-менш відображає реальність…
Але робота — далеко не все. Іспанці посідають четверте місце у світі, коли їх запитують, чи протягом останнього тижня вони спілкувалися з друзями чи родичами, які живуть разом або поруч із ними (Греція у цьому опитуванні була другою). Отже, у тому, що чимало молодих жителів Південної Європи не можуть одержати достатньо хорошу роботу, щоб дозволити собі покинути батьківський дім, є свій позитив. Родинні зв’язки залишаються міцними, навіть у важкі часи, як-от фінансова криза чи пандемія.
Країни Південної Європи не мають найвищих балів в опитуваннях щодо рівня щастя. Цей «титул» здавна належить Данії і Фінляндії. Утім, в оцінці рівня щастя більше ваги надають довгостроковій задоволеності життям, ніж усмішкам, сміху й веселощам.
Про такі радісні емоції найчастіше повідомляють латиноамериканці. А лінія, проведена від Гельсінкі до Буенос-Айреса, проходила би, метафорично й фізично, через Іспанію. Ця країна має європейський рівень багатства (а це найкращий «прогнозист» щастя) і охорони здоров’я (що підтримує тривале життя людей). Іспанія має також спільні з латиноамериканцями культурні риси: живи саме цією миттю, цінуй дружбу й родину.
Ці риси не лише самі собою добрі. Вони також допомагають вам триматися".