Помідори збирає відрами!
Львів'янка Галина Новікова уже чотири десятиліття обробляє земельну ділянку у дачному кооперативі «Сокіл-3», що неподалік села Бартатів колишнього Городоцького району. Щороку їй вдається отримувати високі врожаї
![Зібраних наприкінці сезону томатів вистачить Галині Новіковій на сік, закрутки та квашення. Фото автора](https://wz.lviv.ua/img/360x200/2/pomidory2-ec5f8b9f.jpg)
Не став винятком і нинішній сезон. Традиційно потішили помідори, з якими господиня не розлучається близько трьох десятиліть. Нинішньої весни вона висадила ранні сорти Новачок та Примадонна, а також пізні - Марокканець, Рожевий Принц, Серцеподібні, Дебарао.
Їх Галина Василівна вирощує з розсади. 15 березня висіває насіння в наповнені ґрунтосумішшю касети. Щойно паростки зміцніють, пікірує у встановлену біля хати стару дверну коробку, що виконує роль парничка. А 25 травня, коли мине загроза повернення нічних заморозків, «переселяє» рослини на город. Біля кожної встановлює дерев’яні тички, до яких підв'язує тендітні стебельця. Тоді не страшний навіть сильний вітер.
Надалі томати доводиться просапувати, поливати, підживлювати, пасинкувати. Особливо багато сил забирає боротьба з фітофторою. Пані Галина не використовує жодних хімічних засобів. Двічі на тиждень скроплювала своїх улюбленців препаратом із нашатирного спирту, молока та йоду.
За самовіддану працю дбайлива жінка отримує хорошу віддачу. За один раз збирала близько 10 відер якісних плодів. А впродовж сезону їх було 30−40!
Не менше уваги приділяє ентузіастка баклажанам, які теж плекає з розсади. Аби згодом їм не загрожували колорадські жуки, перед висаджуванням на ділянку протягом 30 хвилин витримує корінці у розчині препарату Престиж. Це допомагає. Відтак не доводилося скроплювати хімзасобами чи обгороджувати кущики захисними сітками.
Поряд росте солодкий перець. Оскільки згадані пасльонові вразливі до холодів, то спочатку ґаздиня висаджує їх під натягнуте по дугах агроволокно. Удень, коли пригріє сонце, укриття знімає, щоб не допустити парникового ефекту.
Схожий підхід і до огірків, насіння яких досвідчена дачниця висіває 9−10 травня в імпровізовану тепличку. Тоді навесні вдається захистити сходи від понижених нічних температур. Як наслідок, нинішнього літа теж було достатньо хрумких зеленців.
Водночас є у героїні нашої розповіді столові буряки, морква, тягнеться по тичках квасоля, наливає качани солодка кукурудза, до холодів червоніє з-під листя ремонтантна суниця. А зібрані цибуля та великий італійський часник — уже в коморі… Тож вирощеної продукції вистачає не лише собі, а й сім'ям доньок Лілії та Світлани. Ще ж частину городини забирають сусіди, друзі.
Запорука високого врожаю — правильний догляд. Підживлює господиня привезеним із сусіднього села Конопниці курячим послідом, а також компостом, котрий отримує з виполотих бур’янів. Під час вегетації підливає рядки збродженим трав’яним «квасом», котрий готує у 100-літровій діжці. Завдяки цьому рослини швидко міцніють, набувають темно-зеленого забарвлення.
Є на цьому доглянутому обійсті і плодові дерева. Зокрема, привертають увагу груші, яблуні сорту Слава переможцю. Обрізувати їх допомагає родич, що наприкінці зими приїжджає з Тернопільщини погостювати.
Також ростуть тут персики, вишні. Потішив запашними плодами нектарин. Зрештою, знайшлося місце навіть лавровому деревцю, який забезпечує приправою до борщу.
Ще ж невтомна жінка дуже любить квіти. На доглянутих клумбах навесні цвітуть тюльпани, потім — лілії, до холодів палахкотять різнобарв'ям гладіолуси, майори, чорнобривці, жоржини.
Звісно, все це хазяйство вимагає чималих зусиль. Підсобляють матері доньки, котрі приїжджають зі Львова на вихідні. Хорошим помічником став правнук Юліан.
Але бракує міцних чоловічих рук. Бо вже понад два роки захищають Україну зять Михайло та внук Юрій. Галина Василівна дуже переживає за них і з нетерпінням очікує закінчення війни, аби воїни якнайшвидше повернулися додому.