Дитина може мати функціональні розлади, спровоковані нераціональним режимом дня, неправильною підготовкою до сну, використанням ґаджетів…
В якому віці дитинка має тримати голову? Чому вона погано спить уночі? Чому хитає голівкою в різні боки чи закидає її назад? Які ознаки гіперактивності та як її позбутися? Що мають знати батьки про розвиток діток до трьох років?
![Фото з архіву Олега Куксенка.](https://wz.lviv.ua/img/360x200/3/olehkuksenko-86952414.jpg)
На ці та інші поширені запитання, які часто турбують батьків, особливо молодих, відповідає дитячий невролог, завідувач неврологічного відділення Дитячої лікарні Святого Миколая Першого медичного об’єднання Львова Олег Куксенко.
Фахівець зазначає: «Є три основні види розвитку: фізичний (маса, ріст), психоемоційний (психічний стан, розумовий розвиток, комунікативні здібності) і моторний (як дитина рухається, наскільки володіє своїм тілом). Ці показники є визначальними в житті дитини. Якщо щось випадає з розвитку — це може свідчити про те, що проблема існує. Та зовсім не обов’язково, що вона пов’язана із неврологічними розладами».
— Часто молоді батьки запитують, у якому віці дитинка має тримати голову. Чи не є симптомом певного захворювання те, що дитина, для прикладу, у 3,5 міс. не тримає голову?
— Здорова доношена дитина в нормі втримує голову в положенні на животі з двох місяців. Цього могло не статися в силу різних обставин. Передусім ми думаємо про неврологічні захворювання, пов’язані з перинатальним періодом, проблемою вагітності, пологів чи післяпологових речей.
Окрім неврологічної, причина може бути в іншому. Дитина не буде тримати голову, якщо вона виснажена, недоотримує певних поживних речовин.
Але для того, щоб розрізнити ці речі, потрібна консультація невролога, педіатра, а також слід провести комплекс обстежень, який має запропонувати фахівець: УЗД, міографію тощо.
— Якщо дворічна дитина вдень спокійна, а вночі (мінімум двічі на ніч) плаче, кричить?
— Порушення сну у дітей можуть мати різноманітне походження. Воно може мати соматичну проблему — починаючи з прорізування зубів, порушення травлення, так і певні неврологічні особливості. Діти, які мають таку проблему, не завжди мають врегульований сон.
Щоб усунути якісь провокативні фактори, треба звернутися до невролога і педіатра, який опікується дитиною, і до сімейного лікаря.
Проблема сну достатньо поширена. Проте якщо в дорослому віці її вирішують медикаментозно чи за допомогою снодійного, то у дітей — по-іншому. Але насамперед треба шукати і усувати ті причини, які є тривожним дзвіночком і можуть спровокувати певні серйозні захворювання.
Хоча дитина може мати функціональні розлади, спровоковані нераціональним режимом дня, неправильним ритуалом підготовки до сну, використанням ґаджетів, мультиків перед сном.
— Дитина у віці 1 р. 10 міс. часто ходить на пальчиках. Досі жодних порушень неврологи не помічали. Але чому так відбувається?
— Ходьба на пальцях може мати різноманітне походження. Не тільки неврологічне, а й ортопедичне. Хоча можуть бути й психологічні, психіатричні проблеми. Як варіант стереотипної поведінки, яка є у дітей із затримкою або порушенням розвитку. Ми можемо передбачати й певні генетичні проблеми, які теж тільки формуються в цьому віці. Лише після правильного огляду невролога і дообстеження таких дітей має бути висновок та призначене відповідне лікування. Адже це теж не норма, та ігнорувати такі речі не варто. Тому прохання звертатися до невролога, який має обстежити дитину і призначити відповідне лікування.
— Хлопчик у віці 1 рік 2 міс. ще не хоче ходити сам і погано спить уночі…
— Дитина мала би з року починати ходити. Але якщо в 1 р. 2 міс. всі інші функції її збережені, то це може не бути особливою проблемою, це проблема тренування навику, яке потрібно їй допомогти зробити. Якщо дитина невмотивована і боязка, можливо, якось підтримати і навчити, як правильно утримувати рівновагу, падати тощо.
Якщо дитина погано спить, напевно, ця тривожність відбивається на нічному сні. Тому обов’язковий огляд невролога, щоб виключити якусь органічну проблему або певну хворобу, яка прогресує. Якщо зараз ви не бачите органічної проблеми, то, можливо, невролог побачить її виразніше.
— Дитина хитає голівкою в різні боки. Інших скарг немає.
— Є захворювання, з якими дитина може похитувати, кивати головою. Але ті органічні проблеми, як правило, супроводжуються кивками назад або вперед. Частіше вперед. Якщо дитина похитує головою в різні боки, то це, швидше, якісь функціональні, неврологічні розлади, які теж треба диференціювати з певними неврологічними хворобами.
Раджу звернутися до невролога, який мав би обстежити, виявити, чи немає якихось інших проблем.
— Дитинка закидає голову назад. У чому може бути причина?
— Такий симптом є ознакою внутрічерепного тиску. Невролог, нейрохірург, чи навіть педіатр мав би визначити потребу в певних дообстеженнях. Вважаю, що варто звернутися до спеціаліста, щоб виключити ризики, на які вказують такі симптоми.
— Неврологічні хвороби можуть передаватися спадково?
— Так, велика група неврологічних захворювань передається спадково. Світ розвивається, і якщо раніше про це навіть не підозрювали, то зараз відомо, що дуже багато недуг мають генетичну природу. Не завжди вони спадкові, це можуть бути випадкові мутації, але генетична природа присутня в більшості випадків неврологічних хвороб, пов’язаних із розвитком, епілепсій.
Тісна співпраця невролога з генетиком передбачає, що ми можемо більше допомогти хворій дитині. Раніше треба було їхати за кордон, щоб пройти таке обстеження. Зараз ці аналізи можна здати в Україні і відправити у відповідний центр. Важливо правильно вибрати панель, комплекс аналізів, які потрібно здати. І, відповідно, таке обстеження допоможе точніше визначити допомогу, яка потрібна дитині.
— Якщо дитина вночі прокидається і може не спати 2−3 год, активна і бавиться. Чи є це сигналом?
— Таким чином дитина сигналізує про якісь свої тривоги, батьки чітко чують той сигнал, часом так, що допомагати доводиться не тільки дитині, а й батькам. Чи є це обов’язково хворобою? Звичайно, ні. Це може бути певна стереотипна поведінка, яка може проявлятися в різних ситуаціях по-різному. Це може бути потреба, звичка в нічному годуванні і контакті з мамою. Може бути багато інших причин, які зміщують сон. Це недобре, але здебільшого не потребує медикаментозного лікування.
— Дитина часто нервує, злиться. Чи можуть нерви спровокувати якесь захворювання?
— Тут, мабуть, йдеться про якусь невротичну реакцію. Сама собою невротична реакція свідчить про те, що дитина не справляється зі стресом, з якимись емоційними переживаннями. Чому? Тому що, напевно, має якусь причину — чи то соматичну, чи неврологічну. Лише після консультацій невролога, психіатра, психолога ту причину варто усунути. Тому що сама причина може вплинути на дитину, на формування її як неврологічне, так і психологічне. Варто звернутися до фахівців.
Але чи структурні зміни від нервів? Напевно ні. Але це не значить, що дитина здорова. Звичайно, існують функціональні розлади, які не менш дошкуляють, ніж якісь органічні проблеми. Ігнорувати це не варто.
— Які ознаки синдрому гіперактивності? Як вберегти від цього дитину?
— Гіперактивність до певного віку може бути нормою, характерною рисою, особливістю тієї дитини, і з часом може зникнути. Якщо це не відбувається до дошкільного віку, особливо, коли ми дитину маємо віддавати на навчання і готувати її до школи, це обов’язково треба прибрати, бо вона не дасть можливості дитині якісно вчитися.
Гіперактивність часто зумовлюється браком уваги. Коли дитина не має терпіння, не може вислухати, а в майбутньому у школі — доробити якесь завдання, зробити те, чого від неї вимагає шкільна програма, — цим вона створює проблеми не тільки собі, а й класу, батькам, вчителям.
Думаю, синдром гіперактивності має ставити фахівець, до якого краще звернутися. Але якщо вже у ранньому віці є такі аргументовані підозри, то зволікати з цим не варто. Тому що, на відміну від якихось інших захворювань, цей синдром має ефективне лікування. Цей діагноз ставлять не лише спостерігаючи за тим, що дитина неуважна або надзвичайно моторна, а за комплексом тестів, які має зробити фахівець. Це не просто, і треба кілька днів потратити на такі тести, щоб психіатр міг поставити діагноз.
До того ж препарати, які він призначить, треба вживати дуже довго. Люди, які мають такий діагноз, успішні в житті, але потребують лікування. Воно, як і всяке лікування, має побічну дію. Тому дуже відповідальний крок не призначити зайвого.
Часом гіперактивність, яка ніби впадає всім у вічі, але не створює проблем, не впливає на якість життя дитини, не потребує медикаментозного лікування. Дитячий мозок пластичний. Якщо правильно виховувати, скорегувати його режимні моменти, то можна і без медикаментозного лікування пристосувати дитину та соціалізувати в майбутньому.
— Падіння може спровокувати у дитини неврологічний розлад?
— Так, травма голови після падіння може спровокувати. Дитину має оглянути фахівець і визначити, чи є ураження мозку, і тоді уже потрібно відповідно лікувати цей діагноз. Часом не завжди навіть спеціалістам вдається легко оцінити ступінь важкості таких травм.
Чи падіння як емоційний фактор може спровокувати неврологічний розлад? Думаю, це трошки гіперболізована проблема. Адже здорові діти падають багато разів, ми всі падали колись, і це не спровокувало у нас якихось розладів.
На завершення раджу приглядатися до своїх дітей: якщо помічаєте певні симптоми — звертайтеся до фахівців. Головне — щоб таке звернення було вчасним, і наші фахівці обов’язково допоможуть.